Denna film, vars handling utspelar sig precis före Andra Världskriget
-avser inte att vara en studie i seder och bruk.
Personerna i filmen är fiktiva.
Känsliga, trofasta hjärtan, som skyr den enkla kärleken.
Sluta vara så bitter. Är det förbjudet att ändra sig?
Om kärleken har vingar ska den då inte flyga?
Ni lyssnar till Radio Cité. Klockan är precis 22.
Vi har nått fram till Le Bourget, där vi går genom folkhavet-
-som mött upp för att hälsa flygaren André Jurieux välkommen.
André Jurieux har just korsat Atlanten på bara 23 timmar.
En prestation som... Se upp för sladden!
En prestation som bara kan jämföras med Charles Lindberghs.
André Jurieux har precis utfört en fantastisk landning.
Folkmassan pressar på genom polisens avspärrningar.
-Jag ska försöka göra detsamma. -Här får ni inte passera!
Ministern kunde inte komma själv men han bad mig gratulera.
Det är inte min förtjänst Det är flygplanets.
-En utmärkt prestation. -Octave!
Kära Octave!
Jag är så glad. Inte för din flygning, men för att du är här.
-Är hon här? -Nej.
Nu står vi bredvid André Jurieux som nog vill säga ett par ord.
-Hon kunde inte. -Men det var ju för hennes skull...
-Det vet jag. -Några ord till våra lyssnare?
-Vad ska jag säga? -Ni flög just solo över Atlanten.
Ni måste väl ha något att säga? Någonting. Är ni nöjd?
Jag är väldigt olycklig. Jag har aldrig varit så besviken.
Jag gjorde det här för en kvinnas skull.
Men hon är inte ens här för att välkomna mig.
Hör hon mig vill jag säga att hon är illojal!
Han har utfört en fantastisk prestation.
Det har varit en enorm kraftansträngning,
-men han är ännu inte redo att tala i mikrofonen.
Men med oss har vi en ingenjör från Caudron...
Flygplanet som André Jurieux flög i är ett Caudron plan.
En standardmodell med en motor från Renault på 200 hästkrafter.
Andepilotens säte har ersatts med en extra bränsletank.
Du är en hjälte, men du uppför dig som en barnunge.
-Christine ville kanske inte möta dig. -Jag vill inte möta henne nu.
Hur länge har du varit gift, Lisette?
-Snart två år Madame. -Ja, det är sant.
Tiden går fort. Är du lycklig?
Vi ses inte så ofta. Han bor i Colinière och jag är här i Paris.
-Hos er är jag lycklig. -Har du några beundrare?
-Madame! -Jo, visst har du det!
Octave, till exempel. Ge mig mitt andra läppstift, till kvällen.
-Jag vet inte var det är. -Det vet du visst.
Jag gillar det inte. För mycket violett.
Det verkar inte naturligt.
Vad är naturligt nuförtiden?
-Dina beundrare vad säger de? -Inte så mycket.
-Kysser de dig? -Om jag låter dom.
-Håller de dig i handen? -Det beror på.
-Och sen? -Alltid samma sak.
Ju mer man ger desto mer vill de ha.
Ge mig min scarf.
Finns inget att göra. Män är män
-Men vänskap då? -Vänskap med en man?
Lika troligt som att grisar kan flyga!
-God kväll Madame. -God kväll Lisette.
-Var är Monsieur? -På sitt kontor.
Lugnet har nu lagt sig igen på Le Bourget flygplatsen.
Folkmassan skingras. Hyllningsceremonin är nu över.
Vi har just upplevt en händelse, som kommer att...
-Vi är sena min kära. -Som vanligt.
-Är den ny? -En liten romantisk negress.
Mekanismen är intakt.
-Den är bättre än radion. -Hörde du vad André Jurieux sa?
-Ja. -Jag vet hur det gick till.
Det var före flygningen.
Varför nekade du honom det lilla tecken på vänskap,
-som han så rörande bad om?
Han misstog det för kärlek.
-Män är så naiva. -Det gör mig så glad!
-Tack. -Nu går vi.
Lögnen är en tung börda att bära.
Lögner? Nu överdriver du.
-Tror du att jag ljuger? -Nej.
Jag litar fullständigt på dig.
-Verkligen? -Ja.
Ursäkta mig. Jag kommer strax.
Madame de Marras, tack.
Geneviève...? Jag måste få träffa er.
Kan ni inte komma hit? Jaså, ni ska gå ut med Christine.
Då säger vi tidigt i morgon. Nej inte kl. 10.
Exakt klockan 11. Försök nu att vara lite förnuftig.
-De La Cheyniest borde tas om hand. -Varför har han en radio?
Det är inte utveckling. Det är exhibitionism.
-Stackars Christine, den utlänningen. -Är du kanske lite kär i henne?
Nej, men det måste vara svårt att lämna det liv hon hade i Österrike.
Hennes far var en berömd orkesterledare. Men så flyttar hon hit...
-där ingen talar hennes språk. -Hon får väl gifta sig precis som jag.
-Vad tycker du, Geneviève? -Jag tänker på något Chamfort sa.
-Vad sa han? -Att kärleken i ett samhälle är som en...
...blandning av två personers griller, och kontakten mellan två hudar.
Du vill alltså lämna mig?
Jag har beslutat mig för att göra mig värdig min fru.
Jag ser det framför mig. Familjeliv, tofflor, grytor och barn.
Ja, det känns som att jag redan har haft mitt roliga.
och allt det här tack vare radion och Jurieux?
-Så skarpsynt du är. -Antag att vi sa upp bekantskapen.
-Vad skulle du ändra med Christine? -Allt, precis... allt.
Ingenting! En Parisiska skulle förstå.
Men inte hon.
Får hon fick reda på vår affär är det inte oss, hon blir arg på.
Utan det att du har ljugit för henne från början. Det förlåter hon inte.
Jag vet.
Du betyder ganska mycket för mig.
Jag vet inte om det är kärlek eller vanebildning,
-men lämnar du mig så blir jag olycklig och det vill jag inte vara.
Förlåt. Jag ville inte såra dig.
Bara att du skulle se det från min sida.
Det är bara bra att du är svag.
Det har jag efter min far. Han levde ett komplicerat liv.
-Ska vi äta? -Hemskt gärna.
Jag vet inte om det beror på vårt sentimentala prat, men jag är utsvulten.
Octave...
Nej. Fortsätt om du vill. Jag går hem.
Octave...
-Lämna mig inte ensam. -Sedan du kom tillbaka...
...har du gjort mig vansinnig, och nu kör du oss i diket.
-Jag har fått nog. -Är du skadad?
Jag undrar om jag inte är död. Jag åkte upp i taket som en fjäder.
Vill du ta ditt liv på grund av Christine, så gör det utan mig.
Du är sinnessjuk. Gör något åt det och låt mig vara.
Du är väl bara svartsjuk.
Ja, jag älskar henne också. Du ska inte behandla henne på det sättet.
Hon är som en syster för mig.
Hennes gamle far Stiller, var inte bara en stor dirigent..
-utan också en stor människa. Då jag studerade musik i Salzburg,
-behandlade han mig som sin egen son
inte förrän nu kan jag återgälda honom.
Han är död och kan inte se efter sin dotter längre. Men det kan jag.
Det behövs, för hon är bor i utlandet
-där folk inte ens talar hennes språk. -Om du bryr dig om henne-
så låt henne komma till mig.
Det är en skam att se henne med idioten De La Cheyniest på hans château!
-En snobb med sin jakt och mekaniska fåglar! -Kanske det.
Men han i alla fall båda fötterna på jorden.
Du däremot, gör dig till ett åtlöje, som i radion efter landningen
Du kommer hem från Amerika efter att ha slagit en massa rekord.
Du blir mottagen av ministrar och jublande folkmassor.
och i stället för att spela nationalhjälte
-och säga det som folk vill höra
-börjar du att babbla om Christine. I radion dessutom.
-Inte konstigt att hon undviker dig. -Men jag gjorde det ju för henne!
Så när hon inte ens var där...
Hon lever i societeten och måste följa strikta regler.
Jag behöver inte dina råd. Jag behöver Christine.
Jag älskar henne, förstår du inte.
Får jag inte se henne igen så dör jag.
-Du kommer att se henne igen. -Tror du...?
Det ordnar jag.
Jaså monsieur Octave. Hälsar vi inte längre?
Goddag, Lisette.
-Vacker som en ros. -Men du ser dyster ut.
Jag gissar att det har med din vän piloten att göra.
Madame sover inte om nätterna.
Litar du på mig, Lisette?
Det ordnar jag. - Säkert?
-Var har du varit? -Jag har varit upptagen.
-Problem? -Jag berättar senare.
Du kom för att tala med min fru?
-Vad är det där? En näktergal? -En lövsångare.
-Den ser lite maläten ut. -Kanhända.
Men den sjunger var 20:de sekund.
Octave! Var har du varit? Jag kände knappt igen dig.
-Var inte du i Paris? -Får jag...?
Säg Lisette?
-Jag fick ett brev från Shoemaker. -Schumacher!
Er man säger att... utan er är allt så trist
och hans arbete ytterst tråkigt.
-Han ber er flytta hem till honom. -och lämna Madame?
-Då skiljer jag mig hellre. -Var inte så melodramatisk.
Har ni två talat färdigt?
-Har du en hemlighet att berätta? -Jag lämnar er.
-inte en sekund för tidigt. -Kommer du till Colinière?
-En kopp te? -Nej.
Kaffe och bröd med marmelad...?
-Jag är inte hungrig. -Något är helt klart fel.
Det är första gången han inte har någon aptit.
Kan du inte sätta dig ner? Berätta din hemlighet.
-Det är André. -Åh nej.
Han tänkte ta sitt liv. Jag var där, själv.
-Hur? -Hur då...?
-I en bil. Han körde in i ett träd. -Är det mitt fel?
-Ja, det är det. -Jag förstår inte.
Du kastar dig om halsen på folk, som en 12-åring.
Med mig går det an. För mig är du fortfarande jäntan från Salzburg.
Men för andra kan det bli... besvärligt.
Får man inte vara vänlig mot en man i Paris utan att...
-Nej. -Nej...?
-Jag har alltså gjort fel. -Ja, av och till.
-Måste jag be om ursäkt? -Det behövs nog inte.
Men du kan ju invitera honom till Colinière.
Du är oanständig!
Då går jag... på återseende.
Eller snarare... Farväl.
-Vart är du på väg? -Bort till honom.
Kommer du inte med till Colinière?
Man kan inte vara på två ställen samtidigt.
Din dumming! Din idiot.
-Tänker du bjuda in honom? -Ja.
Jag vill inte vara den kvinna som drev hjälten i förtvivlan.
De stora massornas idol. Störtar han så är det väl mitt fel.
Man skulle kalla mig vamp, folkets fiende, ett hinder för utvecklingen.
Man skulle tala om "Utlänningen". Jag hatar martyrer.
Vad gör du med din man då?
Honom får du ta hand om.
Jag har gjort mitt nu.
Christine, du bist ein Engel!
-Nej... -Jo, du är en ängel!
En farlig ängel, men likväl en ängel. - Lisette!
-Monsieur Octave? -Kan du koka två ägg...
... lite skinka och vitt vin? Jag är hungrig!
-Tänk på vikten. -Lugn. Jag kan hantera det.
Bra, jag inväntar er på Colinière.
Ni har ju egen bil.
Vi ses i morgon.
-Jag har ett fruktansvärt problem. -Geneviève? Alla vet..
-Du har visst nog att se till...? -Nej.
Vill du få slut på det? Det fixar jag.
Det är enkelt. Hon vill ju gifta sig. Vi får gifta bort henne.
-Med vem? Dig...? -Mig?
Äktenskap är inte min styrka. Men om det krävs så kan jag offra mig.
För Christines skull. Men jag behöver en gentjänst.
-Behöver du pengar? -Nej.
-Du är ju en anständig karl? -Det har jag efter min mor.
-Du ska invitera André Jurieux. -Till Colinière?
-Det är en stor tjänst. -Stor...?
Jag vet vad som hände mellan Christine och din vän. Jag är inte dum.
-Inget hände. -Tack och lov.
-Invitera honom. -Jag riskerar mycket.
För att jag älskar Christine. Mister jag henne så dör jag.
Jag vill bara rusa bort.
-Försvinna ner i ett hål. -Vad skulle det tjäna till?
För att slippa tänka på vad som är rätt och vad som är fel.
Det värsta med livet är, att alla tycks ha sina orsaker.
Ja, naturligtvis. Och alla har så klart rätt att blottlägga dem.
Jag är emot barriärer och väggar
-Därför inviterar jag André. -Tror du att det är en bra idé?
Jag litar på Christine. Jag kan inte hindra henne.
Så det är bättre att de ses, och kan samtala.
Kanske kan vi få Geneviève att styra uppmärksamheten mot André?
Det skulle vara praktiskt. Jag går och klär mig på.
-Stannar du och äter frukost? -Ja.
-Om Colinière... -Fråga min sekreterare.
-Ska Madame ha hundarna med? -Fråga Madame.
Jag tappade skruven. Den måste finnas här.
-Det är skruven till lövsångaren. -Ja, förstår.
Ställ brickan på bordet. Jag har en stor nyhet.
"My pilot" som du kallar honom. kommer med till Colinière.
-Ni och era påfund. -Kallar du det påfund?
Påfund...? Påfund?
Ved du vad? Du är ingen idiot, du är en poet.
En väldigt farlig poet!
-Monsieur. -Goddag.
Jag ber om ursäkt, men det gäller min fru.
-Ja min vän, Ni skrev till mig om det. -Kommer ni ihåg, Monsieur?
Min fru är i Paris och jag är här. Jag känner mig som en änkling.
-Vad har ni beslutat? -Ingenting.
Om er fru vill lämna Madames tjänst, så är det upp till henne.
-Jag gläder mig åt att vara här. -Goddag.
Goddag. Jag har tänt i spisen och fyllt upp alla kaminer.
-Informera Corneille. -Hur har Gertrude det?
Är kolet levererat? Har ni tagit in veden?
-Hej, Lisette. -Hej, Edouard.
-Allt väl? -Ja.
-Äntligen är du här! -Ja.
-Vad pågår där? -Det är Des Réaux folk.
-De jagar kaniner. -och vad väntar de på?
Vi har varit hos Fermet, Epidreaux och Trixier.
Tillsamman med de vi fick sista veckan har vi 250.
-Var det allt? -Det blir färre vid fullmåne.
-Vi behöver sätta upp ett stängsel. -Det vill jag inte ha.
-Ja, Monsieur. -Inget stängsel och inga kaniner.
-Kan jag få fortsätta min runda? -Ja.
Vi fortsätter mot Foucherolles.
Apport! Kanin, här!
Vad sa din chef?
Han vill varken ha staket eller kaniner. Hur löser vi det?
Det är Mélots fördömda katt. Den är ett plågoris.
-Inte nu längre! -Marceau förtjänar samma behandling.
-Han tar oss för idioter. -Snart är det slut med det.
-Vad har du hittat, min flicka? -En kanin i en snara.
Marceau har satt upp fällor.
Han vill inte hämta dem själv, för då blir han avslöjad.
Kanske gör han det på nätterna.
-Den dynghögen. Vad gör vi? -Vi går och tittar.
Där har vi en.
Marceau!
-Goddag, Marceau. -Goddag, Schumacher.
Har du det bra?
Vill du ha min kanin?
Lägg den här!
Så iväg nu. Marsch!
-Vad händer? -Marceau!
-Vem? -Krypskytten Marceau!
Vi tog honom på bar gärning!
-Han satte upp kaninfällor. -Han är för värdefull. Låt honom gå!
-Menar ni allvar? -Markisen är intelligent.
-Inte som du din store översittare! -Översittare? Jag ska lära dig.
Så, Marceau, du är krypskytt?
Jag är egentligen stolmakare, men det är ju kris i branschen.
Så jag får hålla mig igång.
Under kriget sköt jag på män, som gjort mindre än kaninerna.
Jag kan förstå er.
-Men han tillhör ju slöddret. -Håll tyst.
Skulle ni inte hellre vilja dräpa kaniner för mig?
Vill ni anställa mig?
Jag tänker inte säga nej. Jag är inte krypskytt av illvilja.
-Jag behöver sörja för min gamla mor. -Han har ingen!
Har jag ingen gammal mor?
Schumacher! Fortsätt er runda. Lämna oss i fred.
Säg mig, Marceau...
Visst har väl satt ut fällor? Kan du visa mig en?
Gärna. Eftersom jag nu jobbar för er kan jag inte neka.
Den här vägen.
Här, Monsieur!
Här ska ni få se.
Den är felaktigt placerad. Det går många människor här.
Jag borde ha sett det. Det är en skandal.
Om Schumacher såg det här, skulle han bli arg.
-Jag berättar det inte får någon. -Tack, Monsieur.
-Uppskattar ni att få arbeta för mig? -Ja, men hellre på slottet.
Tycker ni inte om naturen?
Det här är mer Schumachers domäner
På slottet skulle jag få vara mer i fred.
-Jag har alltid velat vara tjänsteman. -Varför det?
På grund av klädseln. Att få bära uniform är min dröm.
Ja...
Ett sånt oväder. Har det regnat länge?
En halvtimme, Madame.
-Hur länge ska det regna? -Senast regnade det i två veckor.
-Charmant. -Bagaget!
Ett sånt väder! Likadant varje gång jag kommer hit.
Det är bra för hälsan.
Ni är ju genomsur!
-Var är er hustru? -I köket med Christine.
Kom ni från Tourcoing? Regnar det där också?
Det tog åtta timmar att köra hit och vägarna var hala.
Som du har vuxit.
-Och studierna? Kinesiska eller hur? -Nej, Pre-Colombiansk konst.
-Goddag, Charlotte! -Goddag, min kära.
-Ni har gått ner i vikt. -Det kan sluta illa.
-Och det här? Mig lurar man inte. -Spelar ni?
-Jag spelar... och ni då? -Bridge är tråkigt.
Kan jag få adressen till din frisör?
Jag hoppas att ni inte fryser.
-Har ni inviterat André Jurieux? -Gör det något?
Inte alls.
-Är Georges inte här? -Han är i Orléans och köper fisk.
Vill ni förklara vilken diet Madame De La Bruyères ska ha.
-Hon äter allt utom salt. -Jo, havssalt.
Men tillsatt först efter att rätten är klar. Det är enkelt.
-Har ni havssalt? -Nej, men det skaffar vi.
-Adolphe, för madame de la Plante... -Jag vet. Inget te bara kaffe.
För generalen. En citronskiva i varmt vatten.
Gikten antar jag.
Ett ögonblick!
Och för André Jurieux?
-Vad anser ni om difterivaccin? -Ingen aning.
-På kliniken fick vi bra resultat. -Verkligen...?
-Vad letar ni efter? -Min äldste son har halsfluss.
Ni förstår nog hur orolig...
-Vem är det? -André Jurieux.
-Flygaren...? -Ja.
Vilken tur. Jag vill be om en autograf till min äldste.
-Goddag... -Goddag, Octave.
Goddag, André. Tack för att du kom.
Tack själv..
Vi är glada att ha er här.
-Ni känner ju alla. -Goddag.
Min fru skulle vilja ha en autograf till vår äldste son.
-Jag har inte sett er sen sist. -Jurieux!
Jag är stolt over att få trycka er hand. Mycket stolt!
-Folk som ni är sällsynta! -Kom ni med flyget?
-Så trevligt att se er här! -Kan jag också få ge er en puss?
-Och mig! -Jag också.
Jag har rätten att göra det.
Tror ni, att han spelar kort? Vi kan fråga.
Det händer saker.
Vad menar ni?
-Jurieux och Christine, naturligtvis. -Vi är ju här för att jaga.
Har de eller har de inte?
-De har! -Synd. Han är så elegant.
Mina kära vänner, Jag må erkänna något för er..
-som angår mitt förhållande till André Jurieux.
Jag har en liten del i hans bedrift.
Så här gick det till. Under hans förberedelser,
-sågs vi ofta.
Vi var tillsammans många timmar.
Trevliga timmar.
Timmar som utvecklades till verklig vänskap.
Han berättade om sina projekt.
Det är viktigt att lyssna och det var inte förgäves.
Jag är väldigt stolt det vill jag att ni ska veta.
-Bravo!
Vi ska hålla en stor fest för Jurieux!
-En maskerad. Vi klär ut oss! -Ja vi klär ut oss.
Vi ska ha så roligt vi bara kan. När ska det ske herr General?
-Om en vecka efter jakten. -Perfekt!
Kom med mig så visar vi honom hans rum.
De är så söta, ungdomarna. Kom, Saint Aubin.
-Vem vill spela pingpong med mig? -Jag!
-Kommer du, Geneviève? -En fest för vad då?
-Er kappa madame. -Jag tar av den av på mitt rum.
Han är charmerande, han Jurieux.
-Han har nog en god position. -Ja, säkert.
-Han skulle vara ett gott parti för dig. -Han vet inte ens att jag finns.
Vi får arrangera ett möte hemma hos mig, i Tourcoing.
Jurieux är en snygg karl. Synd att frun...
Hon har placerat honom till höger, vid bordet.
Det var synd.
Jag gör som jag vill ändå
Madame behöver inte dina råd.
-Sparris? -Nej, inte från burk, bara färska.
-för vitaminernas skull. -Kan ni skicka senapen?
-Har ni tänkt på havssaltet? -Madame Bruyère får samma som de andra.
Jag accepterar dieter, inte manier.
-Frun överdriver med sin flygare. -Hon gör det för egen vinning.
-Vad säger ni, Corneille? -Det angår er inte.
Senapen, tack.
-Ni var ju hos Vaudois i 15 år. -I 12 år. Jag hade varit kvar...
...om han inte gått bankrutt. Grevinnan hade ingen älskare!
Naturligtvis. Hon var ju 85 år gammal,
-och drogs runt i en rullstol. Ni kan inte jämföra de två.
Vaudois är inte jude.
De la Cheyniests morfar hette Rosenthal och kom från Frankfurt.
Jag är säker på, att er man håller med.
-Visst, Schumacher? -Jag vet inte vad ni talar om.
Apropå judar... Jag jobbade hos baron D'epinay och där fanns det inga.
Men de åt som svin kan jag berätta. Det var därför jag slutade.
-Är du klar snart? -Madame behöver mig.
De la Cheyniest, en utlänning, skällde ut mig för en potatissallad.
For att göra den god ska man hälla vitt vin på potatisen.
-när den är glödhet, vilket Célestin missade.
Chefen märkte nog det.
Säga vad man vill, men det kallar jag en gentleman.
Vem är han där?
Jag vill tala med Monsieur Corneille.
Jag är den nya tjänaren. Har herrn inte sagt något?
-Vad kan ni, min vän? -Jag? Lite av varje.
-Kan ni putsa stövlar? -Ja då.
Jag är bra på allt som har med rengöring att göra.
Ordna så att alla stövlar är putsade till i morgon bitti.
Ja, monsieur Corneille. Äter vi här?
-Jag är i tjänst. -Sätt er här.
Hämta en tallrik.
-Vad heter ni? -Marceau och ni Mademoiselle?
Madame. Jag heter Lisette och är fru Schumacher.
Varsågod och sitt.
Jag hoppas på ett gott resultat. Hos Michaël förra året..
-fick vi 60 fasaner första dagen.
Bara jag slipper äta kanin. Jag vägrar äta vildkanin.
-Har ni ätit det annat än som gryta? -Nej.
Säg mig, är du nöjd med din Delahaye?
Förra månaden, Cannes till Paris, 10 timmar och 35 minuter.
Efter jakten ska vi ha en fest.
-Vår fest. -Ska vi klä ut oss?
Nu är det läggdags, för i morgon...
Jag ordnar så att ni har allt vad ni behöver.
Hos er får man alltid det man behöver.
En sådan gästfrihet! Ni är en utmärkt värdinna.
-General. -God natt.
-God natt, Madame De La Bruyère. -Jag undrar...
-...vad Pre-Colombiansk betyder? -Det är Amerika före Columbus.
-Jaha, negrerna. -Nej, det fanns inga där då.
-De var indianer. -Ja, naturligtvis, Buffalo Bill!
God natt!
-Min koffert. -Bor jag till vänster eller höger?
-Jag visar er. -Det är en praktfull utsikt.
-Ett jakthorn! Jagar ni till häst? -Ja med min far.
-Till festen ska jag visa mina fäktningskunskaper.
Jag kan visa mina korttrick Ja gör det ni.
William, jag behöver er inte här ikväll.
-Kära Charlotte. -God natt.
God natt och sov gott.
Jag är väldigt tacksam.
För att ni inte gjorde bort mig. Det var en penibel situation.
André hanterade det också bra.
Det var en obehaglig situation som ni hanterade väldigt bra.
-God natt, Robert. -God natt, Christine.
Lisette, du kan gå nu. Du behövs inte mer.
-God natt, Madame. -God natt.
-Lisette? -Ja, Madame.
-Vill du inte ha barn? -Jo, Madame!
Men de kräver tid. Man måste vara hos dem hela tiden.
Ja, så är det. Jag tänker inte på annat.
Vet ni att ni har en ny tjänare? Han är riktigt trevlig.
-Han heter Marceau. -Och din man heter Schumacher.
Och Monsieur Octaves vän heter André Jurieux. God natt Madame.
God natt! - Lisette!
Min flygare är inte så tokig? Du doftar gott.
-Släpp mig! -Jag anar ugglor i mossen.
-Octave då! -Ja.
-Allt ordnar sig. Är du nöjd? -Ja.
-Vårt kortspel kan börja. -Men ni får inte avslöja för mycket.
-God natt. -God afton, General.
Min vän. Jag hade inte hört inslaget i radion.
Det understryker bara att Christine har klass.
Det är sällsynt i våra dagar.
Sov gott, General.
-Vad säger du? -Om vad då?
-Allt verkar gå bra, inte sant? -Jag har bara lust att fara.
Efter allt mitt besvär är det bäst att ni stannar.
Behöver ni en kudde?
Är du klar med ditt hoppande?
Jag beklagar att jag sköt fasanen. Jag tyckte att den kom mot mig...
-...men den var på väg mot er. -Nej, det var den inte.
-Nej, den var bortom tallen. -Jag svär på att den var er.
Det sjunde passet var ert. Det fanns gott om fasaner.
-Saint Aubin. Ni står bredvid. -Bra, är drevet klart?
-Viltet kommer den här vägen. -Vinden är rätt.
Ursäkta, mina herrar. Schumacher står för utplaceringen.
-Madame de Marras... -Jag vet var.
Monsieur Jurieux. Ni kan ta den här sidan.
Ni ska gå före drevet. Djuren kommer att försöka fly.
-Kommer ni med? -De kommer att tro att vi är kaniner.
-Var inte dum. Sista passet, ja.
-Monsieur Berthelin känns allt bra? -Alldeles utmärkt.
-Såg du Christine med mannen? -Ja, och...?
Det är vidrigt. Det är för mycket.
Men de har väl rätt till det. De är ju gifta.
Jag hatar henne!
André. Det du känner är hemskt och det gör ont.
Men det går över. Lita på mig. Det tar tid men det går över.
En morgon vaknar du och upptäcker en annan flicka med fina ögon.
-Sen är du botad. -Ja, vaknar...
Men innan dess måste man sova!
Jag vet. Men jag sover så dåligt!
Är ni klara? Ni till vänster? Då börjar vi.
Mina herrar! Låt oss börja!
Framåt, till vänster!
Framåt!
Jaga ut dem!
Kanin!
Framåt, till vänster!
-Jackie? Tycker du om jakt? -Ja faster och ni?
Jag träffade inte.
-Jag sköt dåligt idag. -Jag tål inte jakt längre.
Vi får börja med vintersport i stället
-Ska jag räkna ut resultatet? -Nej, det gör vi på slottet.
-Fasanen där till vänster. -Den är min.
Nej, sist sköt ni en fasan mitt framför näsan på mig.
Sen siktade jag på en annan och skulle precis skjuta..
-då sköt han den alldeles framför mig
I min frus hemland Österrike kan man jaga morkulla.
Jag ska berätta något.
Det är en hemlighet. Tillåter ni?
-Lämnar ni tillbaka honom? -Var inte orolig.
Vissa beter sig så klumpigt med gevären.
Vet ni vad som hände stackars Georges ifjol?
Han tog tag i geväret så olyckligt..
-att hela låret sprängdes bort.
Han dog på 20 minuter!
Den var väl fin, Christine?
-Jackie! där till dig! -Var...?
Där! Sikta inte på mig!
-Den försvann. -Du är bedårande klumpig.
-Är jag? -Ja det är du.
Jag blir gärna ännu klumpigare, om du kysser mig oftare.
Det är lätt.
Ved du vad, Jackie... Jag älskar dig inte.
Det vet jag men du ödslar bort din tid på min faster.
-Man kan inte dölja något. -Flina inte, jag är också less på det.
-Jaktledaren är värdelös. -Monsieur Jurieux sköt väldigt dåligt.
I tredje omgången hade jag ingen chans.
-Sånt händer. -Fryser ni inte, Madame?
När solen går ner, blir det kallare...
En ekorre. Synd, att jag inte har geväret.
-Jag har inget emot ekorrar. -Ja, men de förstör... Se här.
Det är fantastiskt.
Den ser att vara helt nära.
En kikare är ovärderlig. Den kan man alltid ha med sig.
Optiken är så raffinerad..
-att man kan se djuret utan att skrämma det.
Man ser in i dess privatliv.
Vad är det för nytta med att berätta det för Christine?
För att orsaka misär.
Jag vill inte lida ensam. Tillsammans blir lättare.
Jag vill se din min när Christine lämnar dig. För det gör hon.
-Utan tvivel. -Du älskar henne verkligen.
-Mig har du slutat älska? -Kan vi byta ämne?
Som herden med äpplet i grekisk mytologi. Helt groteskt.
Jag ber om ett svar.
Nej, jag älskar dig inte längre. Jag har sympati för dig men...
-Men jag tråkar ut dig...? -Så du säger.
Men det är sant.
Jag ger upp. Man kan bekämpa hat men inte tristess.
Tack.
Jag är också utled på det här.
När ni svansar för er Wiener-kvinna vill jag bara gäspa..
-Jag reser. -Det är nog bäst.
Ja, jag reser iväg.
-Så ge mig nu ett varmt farväl. -Inte farväl utan på återseende.
Nej, nej. Farväl.
Men ett vackert farväl.
Jag vill känna mig som det kändes förut.
Innan Christine fanns.
Jag vill bara att du tar mig i famnen som du gjorde förr.
Jag blundar och kan för ett ögonblick tro på alla mina drömmar.
-Kära Geneviève... -Nej säg inget.
Håll om mig.
Fantastiskt!
Man kan nästan räkna fjädrarna!
-Ser ni den fortfarande? -Varsågod.
Två fingrar från trädet där. Tre för er.
Jag vill också se!
-Så vackert! -Får jag också se?
Nu är det min tur.
Det ser förbaskat intressant ut det där.
Mycket intressant.
Goddag, Markisinnan.
Goddag.
-Ska du resa, Geneviève? -Ja, jag reser.
-Stannar ni inte till festen? -Nej, jag måste åka till Paris.
-Kan ni inte ringa? -Nej jag reser. Det är bäst.
För vem?
-För er...? -Nej.
För mig, alltså?
Min kära Geneviève, Kan vi vara helt uppriktiga?
Är jag en besvärlig hustru?
Nej, hur skulle ni kunna vara till besvär.
Har jag nånsin motsatt mig ert förhållande med min man?
-Vet ni om det? -Som alla andra.
Robert är så vänlig och känslig.
Han är som ett barn. Han kan inte hålla något hemligt.
-Det är sant. -Man ser genast om han ljuger.
-Han rodnar när han talar. -Och hans näsa växer nästan.
Han är mycket känslosam.
Jag ber honom bara om en sak.
-Att han inte röker i sängen. -Han askar överallt.
-Det blir hål i lakanen. -Som om sängen var en askkopp.
Nå, stannar ni...?
Det vet jag inte längre.
Vi kvinnor måste stödja varann.
När ni är här bryr sig min man mer om er,
-än om mig, och det passar mig bra.
-André Jurieux...? -Nej.
Han är snäll, André,
men alldeles för allvarlig. Det tråkar ut mig.
Hur tänker ni klä ut er i afton?
Som en tyrolare. Och ni...?
-Jag har inte förberett något. -Kom med.
Vi ska nog hitta på något.
-Kan ni dansa tyrolerdans? -Vänta.
Är det inte så här?
Nej, så här gör man.
Det är otroligt! Skorna är borta!
Någon har tagit mina stövlar!
-Min frus skor är borta. -Corneille får leta reda på dem.
-Octave, vad klär du ut dig som? -Jag har funderat hela natten.
Jag tänker klä ut mig till en björn.
Vänta. Jag glömde prislappen.
Fin kappa, eller hur? Den är varm och vindtät.
Ja, men det hjälper er inte.
-God dag Madame Schumacher. -God dag.
-Trivs ni med ert nya yrke? -Ja.
Älskar, älskar inte..
-Idiotiskt...
Hon älskar mig lite och mycket..
-Idiotiskt...
Blev ni skadad?
-Tvärtom. Jag mår bara fint. -Hurså?
-För att ni är nära mig. -Ni är larvig.
Edouard lämna oss ifred, annars skvallrar jag för Madame!
-Vad gör du här? -Jag arbetar.
Ja, vi arbetar...
Min vän, skorna! Herrarna väntar på sina skor.
Det är den där store oxens fel!
-Vad gör ni här? -Jag besöker min fru!
Stör inte våra anställda! Det är fest i afton. Iväg med er!
Talar ni med min fru igen, så skjuter jag er!
Stör dem inte. Vi har mycket att göra.
Där ser du. Du stör oss!
Följ med!
Christine! Vi börjar.
Christine!
Författaren!
Stolt marscherar vi iväg
Med lätta hjärtan går vi mot Longchamps
Vi går så bra för vi ska hälsa och hylla vår armé..
och nu alla i korus!
-Var är hon? -Vem?
-Var är Christine? -Det vet jag inte. Hjälp mig.
-Berthelin! -Jag har annat att göra.
Jag har druckit för mycket. Jag vet inte längre vad jag gör.
Christine. Christine!
-Har vi slutat spela? -Jag har fått nog av teater!
Då hade jag inte behövt klä ut mig så här. Hjälp mig!
-Vi har inte tid. -Inte tid.
André, André!
-Hjälp mig... -Jag har inte tid.
-Har ni sett min fru? -Jag letar efter henne.
Robert. Robert!
Vem hjälper mig av med björnskinnet?
Jag vill spela kort.
Hämta generalen så blir han glad.
-Har ni sett Madame? -Nej.
Jag vill inte störa men jag klarar inte...
-Det är snällt av er... -Jag får inte av den själv.
-Inte nu.. -Vad har ni gjort med Christine?
Det får ni strax se.
Jag ska nog få av den själv.
Kom här så hjälper jag er, Octave.
Det var inte en minut för tidigt.
Hon älskar er inte längre. Det märker ni väl?
-Vi åker tillsammans. -Var då? Jag bor ju här.
Det är så irriterande med era ägodelar. Som om ett hus var viktigt!
-Jag måste tala med Christine först. -Dra.
Säg inget. Schumacher letar efter mig.
-Vad har du gjort honom? -Inte honom men hans fru.
Vi roade oss lite men det tålde han inte.
Kvinnor är charmerande. Jag tycker mycket om dem.
För mycket till och med. Det skapar problem.
-Tala inte om det. -Går det inte bra för er heller?
-Skulle ni inte vilja vara arab? -Varför?
För deras harem. Araberna är de enda som har lite logik..
-när det gäller kvinnor och män.
De är precis som vi. Visst har de en favorit..
men de känner sig inte tvungna att kasta ut alla andra.
Jag vill inte såra någon,
-speciellt inte kvinnor. -Men det krävs att man har pengar.
Jag gör alla olyckliga. Min fru, älskarinnan och mig själv.
Oavsett om jag har kvinnor som jag överger..
-så försöker jag få dem att skratta. Sen är det fritt fram.
Så varför gör ni inte det?
Det krävs mycket talang.
Naturligtvis. Kan ni göra mig en tjänst?
-Jo... vad? -Kolla om kusten är klar.
Är Schumacher där så tar jag köksingången.
-Ta terrassen. -Det är för ljust.
-Jag ser efter. -Tack, Monsieur.
-Schumacher. -Markisen?
Vad gör ni här? Tillbaka till korridoren där ni ska vara!
-Gå till mitt badrum. -Ni behövs där.
-Var är Monsieur Saint Aubin? -Inte vet jag.
Jag lovar att jag...
Ursäkta mig.
Var är André?
Jag har letat efter er Monsieur.
Med vilken rätt?
Just det! Med vilken rätt? Ni är indiskret.
Det är mycket möjligt, men jag kräver en förklaring.
-Jag vägrar. -Kom inte här och ge order.
Så kräver jag rätten av er. Jag sparkar ut er.
-Försök... -André! Jag ber dig...
Jag kräver att ni möter mig tidigt i morgon.
-På morgnarna sover jag. -Vägrar ni duellera?
-Mot er, ja! -Ni klarar inte av det?
Ni verkar vara en svag ynkling.
Mademoiselle! Mademoiselle ni stoppar mig!
-Jag förbjuder er att slåss. -Jag ska slå ner den pajasen.
Pajas...?
-André! André! -Stanna där.
Så jag är en ynkling?
Hjälp honom.
Varför hämtade du mig inte på Le Bourget?
För att... jag älskar dig André.
Jag har inte velat erkänna det. Men nu kan jag säga det.
-Jag älskar dig, André. -Det är ju storslaget.
Jag trodde knappt på det längre, Christine.
-Men vad ska vi göra? -Vi ska härifrån, André.
-Men varthän? -Var som helst.
-Och när? -Nu genast.
Jag älskar dig, Christine. Jag tror att jag kan göra dig lycklig.
Jag har ofta tänkt på hur lycklig jag skulle bli hos dig.
Så jag vet precis. Jag är inte helt oförberedd menar jag.
Du är väl inte rädd?
-Jag måste berätta för din man. -Varför det?
För att det är det rätta att göra.
Christine, hör på mig.
Jag kan ju inte stjäla hustrun till någon..
-som kallar mig sin vän utan att ge en förklaring.
Vi älskar ju varandra så vad spelar det för roll?
Det finns faktiskt regler, Christine.
Mina vänner jag har glädjen att få presentera mitt senaste inköp.
Resultatet av min karriär som samlare av musikaliska och mekaniska instrument.
Jag tror att ni kommer bli imponerade. Men det får ni själva bedöma.
Musik!
Om han besvärar dig så säg till.
Så ska jag sätta honom på plats.
-Vad gör du här? -Jag ska hämta ett äpple.
-Var har du gjort av Marceau? -Jag är väl inte hans barnskötare.
-Var är du på väg? -Upp till de andra.
Jag är törstig. Hämta något att dricka.
I morgon lämnar vi slottet tillsamman.
-Som du vill. -Vi åker till Alsace.
Där vet de hur man tar hand om lymlar som Marceau.
Et skott i skogen på natten, så är det avklarat.
-Ja, naturligtvis. -Åt helvete med hans pengar.
Varför arbeta åt andra, när man kan vara sin egen herre?
Ja, det går säkert bra i Alsace, med träden, snön
och storkarna...
-Marceau! -Edouard!
Schumacher! Jag beordrar er att stanna!
Stanna, Schumacher!
Hör ni mig? Schumacher!
Schumacher! Det är sista gången jag säger till!
Hör ni mig? Jag säger det inte igen!
Jag följer med er nu med det samma eller aldrig.
Vi ska lämna huset med huvudet högt.
Ursäkta mig, madame.
-Jag ska slå ihjäl dig din djävel! -Madame, madame!
Säg om det.
Monsieur Jurieux. Ni har gått för långt. Ni stal min hustru.
-Nej ge mig 5 minuter... -Du ska få det här, ditt svin!
-Vad är det som händer? -Octave!
Jag klarar inget mer! Jag sa till André att jag älskar honom.
-Älskar du honom verkligen? -Jag vet inte längre.
-Vad gjorde han? -Han talade om att vi skulle..
-tillbringa en månad tillsamman med hans mor på landet.
Så att han kunde orda upp situationen.
Jag ville bara att han skulle ta mig i sina armar.
Stackare. Du glömmer en sak. Han är ju en hjälte.
-En kula...? -Ja, en pistolkula.
Ja, blir ni överraskad?
Ja!
-Christine är försvunnen. -Christine försvann nu ikväll.
Så dumma ni är! Såg ni inte att hon försvann med Octave?
Jag förstår henne. Och ni tror att ni är lustiga?
Men var inte nervösa. Jag hittar henne nog.
Och nu min vän. Nu handlar det om oss.
När ska vi åka iväg? När då?
Inte nu!. Jag har annat att tänka på!
Din far gick förbi utan att ens titta efter oss.
Sen sprang vi och gömde oss bakom en dörr.
Musikerna stod redan upp..
-och publikum applåderade. -Vilken stämning det var.
Ja, verkligen.
och kulissen var konstig. Salongen var i grönt och guld.
Den gröna färgen var så där hemsk att bara en engelsman kunde gjort det.
Men din far... vilken utstrålning.
Han gick ut på scenen tagen av uppgiften.
Bifallet var öronbedövande.
Kungen... där. Vilket liv.
Han tog dirigentpinnen som vanligt.
Och som i en dröm...
-Octave... -Låt mig vara.
Inget mer uppträde! Ni kan fara...
-Schumacher! Sluta! -Ni irriterar mig... släpp!
Corneille! Corneille!
-Få slut på det här! -Vad?
-Schumacher och kompani. -Ja, Monsieur.
Släpp mig!
-Var ni där? -Madame!
-Jag måste tacka er! -Det var så lite så.
Hur stor är dosen? Två? Ge mig fyra.
-Sömnmedel? Jag hatar det! -Geneviève ta det nu lugnt.
-Var är ni på väg, Geneviève? -Jag ska dansa.
-Ni kan dansa i säng -Ja, min egen. Vi går till sängs.
-Ni behöver det verkligen. -Ja, min egen.
Gå tillbaka till ert rum? Jag ber er.
Lugna ner dig nu, kära vän. Vi ses i morgon.
God natt!
Generalen!
En cigarett? Ska ni redan gå och lägga er?
-Ja, jag lägger mig nu. -God natt.
-Var är Christine? -Hon har en lättare migrän.
-Skrämde oväsendet er i säng? -Nej, inte alls.
-En mindre dispyt. -Naturligtvis.
-Christine har gått till sängs. -Och Geneviève?
-Hon var lite trött. -Hon är så känslig.
-Personalen var också lite uppåt. -Ja de måste ju också få roa sig.
Hade jag vetet att det var på allvar hade jag stoppat dem.
-God Afton. -Hälsa Christine!
Ska ni redan åka?
Ett fotbad hjälpar mot förkylning. Ska jag göra ett i ordning?
-Kan vi tacka Christine? -Nej, hon vilar sig.
-Det här hade vi inte väntat. -Till festen hade vi långdans.
-Det är roligt men lite gammaldags. -God natt.
Ett ögonblick.
Corneille, blev någon skadad?
Nej, alla gäster är oskadda.
De uppstoppade fåglarna och en dörr var allt som träffades.
-Glasen, däremot... -Schumacher.
Ni får sparken! Det bär mig emot men jag kan inte riskera gästernas liv.
De vill nog behålla livet.
-När då, Monsieur? -Genast.
Corneille ger er slutlönen. Sen vill jag inte se er igen.
Du kommer väl med mig när du har sagt farväl?
Nej, om Madame vill ha mig kvar, så stannar jag.
Lisette!
-Är det inte lite väl hårt? -Nej, gör som jag säger.
Marceau. Jag måste avskeda er också.
Jag kan inte sparka Schumacher och låta er vara här med hans fru.
Det förstår jag och jag är inte arg.
Jag vill i stället tacka er,
-för att ni gjorde mig till tjänsteman.
-Det glömmer jag aldrig. -Så gå nu då, Marceau.
Jag har nog med bekymmer.
Farväl, Marceau.
Vilken kväll.
-Vad var vi? -Jag bad om att få tala med er.
Ni har verkligen en bra högerkrok.
Ni överdriver.
-Vart är vi på väg? -Matsalen. Jag har min jacka där.
Ni får acceptera min ursäkt.
-Jag försäkrar er... -Jag betedde mig som ett råskinn.
Ved ni vad er lilla uppvisning fick mig att tänka på?
Jag läste om en italiensk vägarbetare som försökte lägga an på en
polsk grovarbetares fru. Det slutade med ett knivmord
Jag trodde inte på det. Men det var sant.
-Men jag älskar Christine! -Jag älskar henne så högt...
...att jag vill att ni tar hand om henne, om det gör henne lycklig
-Jag är glad att hon fann en av oss. -I allt det här...
-Men er profession bekymrar mig. -Varför?
Ni är ung och berömd, men en flygolycka kan ju hända.
-Så uppmuntrande. -Vad skulle hända då?
Vilket lugn efter all uppståndelse.
-Har alla åkt nu? -Det tror jag.
-Så skönt. -Jag måste tala om André.
Han är precis som alla moderna hjältar.
I luften är de oövervinnliga.
Men på jorden är de som barn svaga och hjälplösa.
De kan korsa Atlanten, men klarar inta att korsa Champs Elysées.
-Sådana är de. -Titta på månen och dess gloria.
-I morgon blir det regn. -Madame!
-Ja, Lisette? -Jag letade efter er. Jag var nervös.
-Är ni inte arg på mig? -Nej.
-Mäns galenskap är inte vårt fel. -Så ni behåller mig alltså?
-Självklart. -Det är jag verkligen tacksam för.
Men ni ska gå in. Ni kan inte vara klädd så, i november.
Visste du att madame de Marras var Monsieurs älskarinna?
Ja, men det började långt före ert äktenskap.
Alla kände till det. Men du sa inget.
-Vi ville inte vålla er skada. -I tre år var mitt liv en lögn.
Tanken har inte lämnat mig, sedan jag såg dem tillsamman på jakten.
-Då förstod jag det plötsligt. -Sådana är tiderna.
Alla ljuger nu för tiden. Tidningarna, reklamen, regeringen..
-radion och biograferna. Hur ska då alla..
-vi vanliga människor undgå att ljuga?
-Ska vi ta en promenad? -Jag hämtar er kappa.
-Ni mår inte bra. Ta min kappa. -Nej...
Bra.
Den är inte så elegant, men den är varm.
-Är du less på allt samman? -Ja.
Det är jag också.
Har du mött henne igen? Det har jag heller inte.
Hon sa att hon var hos Madame. Madame. Hos Madame!
Det är inte dig hon är gift med. Det är Madame!
Vad tänker du göra?
Jag åker hem till min lille stuga och arbetar vidare.
-Som jägare -Ja.
Vad spelar det för roll?
Nu när du är avskedad.
Du borde kanske skjuta några av deras fasaner,
och kaniner.
Man tar några med sig till marknaden.
Om någon frågar vad jag har i väskan säger jag: "Tio vildkaniner."
"De är mina och jag tänker sälja dem. Farväl, Monsieur!"
Vill du ha en cigarett?
Och vad tänker du göra?
Jag stannar i trakten.
På grund av min fru. Jag vill ha henne tillbaka.
-Vad gör du? -Spottar i vattnet. Det enda jag kan göra.
Se så ta det lugnt. Vad är det för fel med det?
Det är inte så trevligt att ännu en gång se..
-att man är oduglig, en parasit!
Parasit!
Hade jag inte haft vänner som hjälper mig hade jag varit död av svält.
Men vet du vad. När jag var ung trodde jag också..
-att jag skulle bli något stort.
Kontakten med publiken, var det som drev mig.
Det var fantastiskt.
Jag slutade med det, och det sörjer jag över.
Jag försöker komma ihåg, vad det var som hände.
Nej nu behöver jag något att dricka.
På terrassen trodde jag att jag funnit det.
Men när allt gick snett så tar det ett tag att komma över det.
Man vänjer sig vid det.
En sån vacker måne. Se!
-Fryser du inte? -Nej.
-Du då? Fryser du? -Nej.
Tag på dig luvan.
-Det är Lisette. -Med Octave. En sån usling.
-Är du säker på att det är hon? -Ja, hon har kappan som jag gav henne.
-Jag fryser. -Låt oss gå tillbaka.
Nej, inte till slottet. Aldrig mer.
Då kan vi gå in här, i drivhuset.
Ja.
-Vad pratar de om? -Vet inte. Jag kan inte höra.
Har du inte pistolen? Skicka iväg ett skott.
-Jag avfyrade alla skott mot dig. -Din stackare.
Min far var inte sån.
Han var också en hjälte, på sitt sätt.
När du tänker på din far är du orättfärdig mot andra män.
Nej då.
-Du är en bra man. -Jag är misslyckad.
Nej, det är du inte.
Du behöver någon som kan ta hand om dig.
-Jag kan ta hand om dig. -Det är för sent. Jag är för gammal.
Din dummer.
Vet du vad...?
Det är dig jag älskar.
Älskar du mig?
Ja, Christine. Jag älskar dig.
Så kyss mig.
Nej, på munnen. Som en älskare.
-Lisette! -Lisette...
-Jag skjuter båda två. -Inte hon.
Jo, båda två.
Jag hämtar geväret.
Nej, inte henne!
Kom med mig.
Är det inte bäst att jag stannar och håller uppsikt?
Nej, nu håller vi ihop.
Det går ett tåg till Lamotte Beuvron klockan tre.
Jag är strax tillbaka med din kappa.
-Var är Christine? -Lugn, hon är tillsamman med Octave.
Lita på honom. Det var ju han som presenterade er.
-Jag skyller inte på honom. -Han är en bra karl.
Det vet jag. Jag tror inte längre på så mycket.
Men jag tror att jag börjar tro på vänskap.
Ja, Octave är speciell.
Lisette!
-Var är Madame? -Hämta hennes kappa.
Hämta kappan.
Ja, Monsieur Octave.
Någon har tagit min hatt.
-Ni misstar er. -Hur då?
På skoj går det väl an, men ska man leva tillsamman..
-ska unga hålla sig till unga och gamla till gamla.
-Har ni hittat min hatt? -Madame behöver en massa saker.
-Hur ska ni klara er utan pengar? -Allt har gått åt skogen!
Ni begår ett misstag
Madame kommer inte att bli glad.
Tar ni mig med?
Ja. Du kommer med till oss.
Var är Christine?
Hon väntar på dig.
-Väntar hon på mig? -Ja.
Hon väntar i drivhuset. På andra sidan av bron.
Ta med den här. Till drivhuset?
-Du får inte bli förkyld. -Tack.
Jag måste kyssa dig!
-Du älskar henne också. -Ja.
Sluta lipa Lisette! Gråter jag kanske?
Jag lider, och jag hatar det!
-Lisette! -Ja.
-Jag ska gå och tala med henne. -Nej.
Inte ni, men jag!
Hör på.
Det är han!
Christine!
Madame!
-Hörde ni inte ett skott i parken? -I parken?
Jag var i mitt rum och...
-Det är André, eller hur? -Ja.
-Och Madame? -Hon är oskadad.
Tack, min vän.
-Han är alltså död? -Ja.
Jag kan försäkra er om att han inte led.
Han fick skottet här...
och föll som ett villebråd.
Han ropade efter Madame sen var det över.
-Var det ni, som sköt? -Nej, det var Schumacher.
-Men jag var med om det. -Skynda er!
Varför fick jag inte gå dit?
Vad ska hända med mig nu?
Släpp! Madame behöver mig.
Kan du inte ge mig en puss?
Ge henne en puss och säg henne att jag har rest.
Hon kommer att förstå. Jag säger farväl till dig också.
Farväl.
Farväl, Monsieur Octave. Jag tycker mycket om er.
Farväl, Lisette.
Jag tycker om er också.
-Kom, Corneille. Man väntar oss -vid drivhuset
-Vart tänker du gå? -Tillbaka till skogen.
Jag ska försöka få lite ströjobb här och där.
-Och ni? -Jag åker till Paris. Jag klarar mig.
Vi ses kanske någon dag igen.
Det tvivlar jag på, men man vet ju aldrig.
Nå...
Lycka till.
Schumacher? Ursäkta mig.
Ingen får närma sig drivhuset. Pointard vaktar.
Alla formaliteter tar Corneille hand om.
-Jag står inte ut. -Var stark Miss Jackie.
En välutbildad kvinna som ni ska kunna klara det.
Folk ser oss. Vi tar hand om dig.
Så, så.
-Jag tar hand om henne. -Försök att sova lite.
-I morgon åker vi härifrån. -God natt, Robert.
God natt, Christine.
God natt, mina herrar.
Det var en beklaglig olycka.
Schumacher sköt för att han trodde att det var en tjuvskytt.
Ödet gjorde att André Jurieux föll offer för detta misstag.
I morgon lämnar vi slottet och sörjer vår fine vän.
En vän som var så mänsklig att man glömmer att han var berömd.
Men nu, mina vänner... Det är kallt. Ni kan bli förkylda
Jag föreslår att ni går in igen.
I morgon hyllar vi vår vän Jurieux som det sig bör.
-En ny definition av ordet "olycka" . -Nej, nej.
De la Cheyniest har klass, och det är sällsynt i våra dagar.
Tro mig, det blir allt mer sällsynt.